Департамент культури та взаємозв’язків з громадськістю Черкаської обласної державної адміністрації

Комунальний заклад «Обласна бібліотека
   для юнацтва імені Василя Симоненка»
                             Черкаської обласної ради

Постаті у дзеркалі бібліографії

Поетеса камерного амплуа

Наталя Лівицька-Холодна

Персональна пам’ятка

Черкаси 2017
91.9:83.34УКР
П45

Поетеса камерного амплуа. Наталя Лівицька-Холодна : персон. пам’ятка / Комун. закл. «Обл. б-ка для юнацтва ім. В. Симоненка» Черкас. облради; [авт.-уклад. Г. М. Бондаренко; ред. Н. М. Філахтова; худож. оформ. Н. І. Іваницька]. – Черкаси: [б. в.], 2017. – 20 с. – (Постаті у дзеркалі бібліографії).

Персональна пам’ятка «Поетеса камерного амплуа. Наталя Лівицька-Холодна» знайомить із життям і творчістю славної дочки Шевченкового краю, однієї з найяскравіших представниць української літературної діаспори, різнобічно обдарованої особистості. 
До пропонованого списку, побудованого у зворотній хронології, включені твори Н. Лівицької-Холодної, що вийшли окремими книгами та вміщені у періодичних виданнях і збірниках, а також публікації про її життя і творчість із фондів обласної бібліотеки для юнацтва ім. В. Симоненка та окремі Інтернет-джерела.
Персональна пам’ятка розрахована на учнів, студентів, викладачів, бібліотечних працівників, краєзнавців та всіх шанувальників творчості Н. Лівицької-Холодної.

Автор-укладач			Г. М. Бондаренко
Художнє оформлення		Н. І. Іваницька
Редактор				Н. М. Філахтова
Відповідальна за випуск	О. А. Федоренко

@	Комунальний заклад «Обласна бібліотека для юнацтва  імені Василя Симоненка» Черкаської обласної ради, 2017
@	Бондаренко Г. М., 2017
В мандрівках по чужих світах,
В жорстоких іспитах і змінах
Ти наче казка золота,
Далека й рідна Україно!

Н. Лівицька-Холодна

Наталя Андріївна Лівицька-Холодна вписала яскраву і самобутню сторінку в історію української літературної діаспори. Літературні критики титулують майстриню слова як поетесу камерного амплуа в найкращому розумінні цього слова.
 Народилася вона 15 червня 1902 року. Відомості щодо місця народження різняться. За одними – це Писаренків хутір на Канівщині, де жила її бабуся, за іншими – с. Гельмязів (тепер Золотоніського району) Черкаської області.
Майбутня поетеса зростала у дворянській родині, що мала глибоке козацьке коріння. Її батько Андрій Миколайович Лівицький – присяжний повірений, а згодом і мировий суддя Золотоніського повітового суду, був відомий своїми радикальними проукраїнськими поглядами. В роки Української революції 1917-1921 рр. він входив до складу уряду Української Народної Республіки, а вже пізніше впродовж 28 років був Президентом України в екзилі (еміграції). Андрій Миколайович товаришував із В. Винниченком, який частенько гостював у родині Лівицьких.
Тихими і спокійними в житті Наталії Лівицької-Холодної були хіба що її десять перших років. Дитинство стало для Наталії спогадом про втрачений рай, про світло гармонії. Вона часто поверталася до нього в своїх віршах (особливо пізніших літ):
Як же дивно так довго жити,
Без весни і без України!
Пам’ятаєш? Дніпро і хутір
(Дай сльозу тобі милий витру)
І в леваді верби забуті
І весняні дотики вітру,
Пам’ятаєш?..

Поетеса згадує:«Спомини з дитячих років в Україні створили прекрасний образ тієї України «моїх блакитних днів», який поклав печать на моїй духовності і зробив мене назавжди не тільки фізичною, а й духовною емігранткою, замкнув мене у духовному гетто й розлив почуття туги й ностальгії усій моїй творчості».
Здобувши початкову домашню освіту, дівчинка в 1912 р. вступила до Золотоніської гімназії. Але Перша світова війна й революція змусили міняти гімназії одна за одною: Полтавська, Київська, Жмеринська, Переяславська, адже родині приходилось досить часто змінювати місце проживання через опозиційність та проблеми з поліцією А. Лівицького.
         1920 року Н. Лівицька разом з родиною залишає Україну, ступаючи на важкий, болючий шлях еміграційних поневірянь. Першим притулком стала Прага, потім – Подебради, де Наталя навчалася у гімназії. У 1923 склала вступні іспити і вступила до Карлового університету в Празі вивчати романістику. Тут досить швидко зближується з іншими поетами празької школи, зокрема з Є. Маланюком, О. Телігою, Ю. Липою, Ю. Дараганом, О. Лятуринською, О. Ольжичем, О. Стефановичем.
У Празі Наталя зустріла свого майбутнього чоловіка. Петро Холодний-молодший, також із родини політичних емігрантів (його батько був в уряді УНР). П. Холодний-молодший, колишній кадет кавалерійської школи, родом із Києва, здобував освіту в Українській Студії пластичного мистецтва в Празі, Академії мистецтв у Варшаві. Став одним із найвідоміших українських художників-емігрантів. У 1924 році вони одружилися, а через рік у них народилася дочка Леоніда.
1927 року молода сім’я переїздить до Польщі, де у Варшавському університеті Н. Лівицька-Холодна закінчує студіювання романських мов і літератур. Відтак вона досконало опанувала кілька європейських мов, що пізніше дуже стало в нагоді для її перекладацьких студій. Паралельно із цим глибоко і зацікавлено вивчала європейську й світову літературну класику.
У Варшаві молода поетеса стала одним із організаторів літературної групи «Танк», перейменованої в 1933 році на видавництво «Варяг».  Друкувалась в альманасі «Сонце-цвіт». 
Любов до слова жила в Наталі з дитинства. Почала віршувати з 9-ти років й не залишала до кінця життя. 19-тирічною дебютувала з поезіями у віденському часописі «Воля».
Перша книга із промовистою назвою «Вогонь і попіл» побачила світ  1934 р. у Варшаві. Критики називають збірку «еротичним романом». Хоча, за сучасними мірками, еротика тут стримана. «Вірші в мене взагалі виходили завжди так якось… спонтанно… Ніколи не було якоїсь спеціальної спонуки… З теперішньої перспективи бачу…, що це цикл жінки, яка починає з подружжя, потім приходить велике закохання, розчарування, відтак апатія, сум і, врешті поворот до себе» – каже про свої поезії Н. Лівицька-Холодна.
Збірка мала автобіографічні мотиви. Поетеса уявляла себе в цих віршах пристрасною полонянкою-татаркою. Це не лише поетична вигадка – її прабаба була дочкою татарського мурзи, яку прадід узяв у полон на Полтавщину:

На розквітлі акації грона
Срібний місяць тихенько ступив
«Ваша кров, мабуть, чорна й солона,
Ви поганка з монгольських степів».
Похилилось мережкою листя, 
Довгі тіні, мов привиди, сплять
«Сотниківна в червонім намисті, 
Білі зуби лякають, п’янять».
Не порветься закохана тиша,
Ніч ворожить під владою чар.
«Голос Ваш, наче спів, заколише,
І присниться кровавий кошмар.
Будуть гинути в полум’ї хати,
Будуть маски кривавих облич…
На татарський аркан вас піймати б, 
Волочити б за коси у ніч!».

Юрій Липа, назвав «Вогонь і попіл» боротьбою з інстинктом, вічною боротьбою жіночого серця у змаганні за вічне і чисте почуття, яке вбило б у ньому «все кволе і хворе».
Друга книжка «Сім літер» (1937) також побачила світ у Варшаві. В збірці домінує нестерпна туга авторки за Україною, за пережитими в ранній юності роками визвольної боротьби і мрії її відродження:

Сім літер, сім палких вогненних лиць, 
І серце знов – жива струна напнята – 
Наллється кров’ю й співом забринить.
Ти вся моя від Дону до Карпати.

Опісля настала тимчасова творча перерва через нелегкий період, коли Європу залихоманило і зрештою втягло у страшний воєнний вир. У 1944 році починаються нові поневіряння поетеси по чужих краях. Спочатку вона живе в Оффенбасі, у Німеччині, а потім – у таборах для переміщених осіб Ді-Пі, у Майнцкастелі та Етлінгені (1946-1948 рр.). В табірній періодиці вряди-годи з’являлися її вірші, які Ю. Шерех відносить до найпомітніших творів періоду МУРу, ставлячи їх поряд з поезіями О. Лятуринської, О. Стефановича, В. Барки, М. Ореста.
Зрештою Лівицькі-Холодні у 1950 р. переїздять до США, а місцем проживання обирають містечко Йонкер поблизу Нью-Йорка. Незважаючи на високий рівень гуманітарної освіти, досконале володіння багатьма європейськими мовами, Наталія Андріївна 17 років працювала на фабриці. Лише в літньому віці прийшло певне матеріальне благополуччя.
Протягом 1940-х – початку 80-х років жодна книга віршів не видана, незважаючи на те, що поеткою було підготовлено до друку три прекрасні книжки «На грані», «Перекотиполе», «Остання дія». І тільки у 1985 році ці три збірки разом із двома попередніми увійшли до одного великого тому «Поезії, старі і нові», що побачив світ у Нью-Йорку. Сюди увійшли практично всі поетичні твори, написані у 1923-1985 рр. За збірку авторка була удостоєна найпочеснішої в діаспорі Премії Фундації О. і Т. Антоновичів. Її поезії – спроба діалогу з вічністю, з творцем , намагання збагнути людину як найвище творіння Господнє:

Навколо мене тиха змова
І я слухняна бути можу,
І я не подихом, ні словом
Святої тиші не порушу.
Душа у місяця на розі,
І всі світила в світах засвічені…
І я стою, мов на порозі
У Вічність.

Юрій Шевельов (Шерех), який мало кого хвалив, написав велику прихильну рецензію на цю збірку. Особливо відзначив пізні вірші Лівицької-Холодної, опубліковані в ній уперше:«Це поезії її старечого віку, що почалися, коли їй було 42 роки і набирали чимраз більшої напруги, пружности, досконалости й викінчености в тому довгому шляху від сорок другого року до теперішнього вісімдесят четвертого, – пише Шевельов. І додає: «Буває старість різного типу. Буває осліпла й застигла в давньому минулому. Такою вона була на восьмому десятку його років у Івана Нечуя-Левицького, збайдужіла й охололо-закукурічена…А в інших сама тільки старість приносить мудрий розквіт або навіть перше зародження й народження таланту… У Лівицької-Холодної вершинні осяги, справжній вибух таланту припали на старші роки. В характері нової поезії Наталі Лівицької-Холодної найбільша подібність з останніми роками творчости Ріхарда Штрауса…, а де в чому зі старим Гете».
Письменниця залишила помітний слід і в Шевченкіані, написавши низку високопатріотичних оповідань для молоді та біографічну повість «Шлях велетня», присвячену Т. Шевченку.
Шанувальники поезії високо оцінили її переклади з французької  П. Валері,  Ш. Бодлера,  Л. Лябе,  з  англійської 
Р. Фроста, з російської К. Бальмонта.
Н. Лівицька-Холодна бере активну участь у літерату-рному та громадському житті української діаспори, зокрема довгі роки була членом управи Союзу українок Америки, співпрацювала з журналом «Жінка».
       Свої останні роки провела в Канаді, там вона мешкала разом з донькою Ідою та зятем Михайлом Хариною, священником Українського Католицького Собору Покрови Пресвятої Богородиці в Торонто. Н. Лівицька-Холодна постійно й надривно ностальгувала за Україною, про це переконливо засвідчує не один її твір. «І розкраяно душу надвоє: половина по цей, а друга по той бік», – писала вона у 1970 р. 
Земне життя поетеси скінчилося 28 квітня 2005 року в місті Торонто (Канада) у віці 102 роки.

О, Україно, о рідний краю,
Дитинства напівзабутий теплий сон!
Чи знаєш ти, що я одна вмираю
Серед оцих чужих сосон?
Чи знаєш ти, що в чужій землі спочину,
А за свою молюсь довік життя?
Чи зрониш ти хоча б одну сльозину
За тих, хто вмерли без пуття?

«Я не знаю іншого українського поета, який написав би так мало, – зауважив якось Михайло Слабошпицький про Н. Лівицьку-Холодну, – Особливо зважаючи на таку тривалу в часі літературну й життєву біографію. Бувало, що вона замовкала на цілі десятиріччя (скажімо, збірка «Сім літер» вийшла у Варшаві 1937 року, а вже наступна «Поезії старі і нові» з’явилася у Нью-Йорку аж 1986-го)»
Музика її поезії неповторна і вишукана. Поетичні тексти авторки вражають глибинним осмисленням усіх регістрів людської душі. Конкретніше – душі емігрантки, адже еміграція для Н. Лівицької-Холодної – її хресна дорога, її Голгофа. На еміграції вона опинилася на самоті зі своїми віршами, сповненими болю розчарувань, невтомним шуканням сенсу буття.
Н. Лівицька-Холодна через все життя пронесла любов до
Батьківщини і попри всі муки і втрати поетеса була щасливою, адже дочекалася воскресіння України:

	Весняним птахом заспівай,
	Розлийся повінню широко,
	Щоби життя ясний безкрай
	В тобі шумів гучним потоком…
	Ось розвивається бузок, 
	В степах тюльпани паленіють
	І з неба тисячі зірок
	У кожне серце ронять мрію,
	І все одно укотре це
	Весна блакиттю зацвітає,
	Лише прийми з ясним лицем
	Дари, що їм ціни немає.
	Лиш вір уперто, вір і знай:
	Колись з весною прийде зміна,
	І оживе твій світлий край,
	Що зветься дзвінко «Україна».

	====================

[Поезії] / Н. Лівицька-Холодна // Антологія української поезії від Тичини до Жадана. – Київ, 2017. – С. 419-432.
Поезії / Н. Лівицька-Холодна // Дивослово. – 2014. – №12. – С. 50-51.
Бабине літо : [вірш] / Н. Лівицька-Холодна // Квіткова антологія : зб. укр. поезії про квіти  – Брустурів, 2013. – С. 82.
[Вірші] / Н. Лівицька-Холодна // Стріла : суб'єкт. антол. – Київ, 2013. – С. 501-515.
[Добірка віршів] / Н. Лівицька-Холодна // Слово Просвіти. – 2012. – 9-15 серп. (№32). – С. 8-9.
«...Бог життя моє, як килим, виткав...» : [поезії] / Н. Лівицька-Холодна // Червоне і чорне : 100 укр. поеток ХХ сторіччя: антол.– Тернопіль, 2011. – С. 39-48.
[Поезії] / Н. Лівицька-Холодна // Поети Празької школи : Срібні сурми : антол. – Київ, 2009. – C. 259-285.
«Небо знов молоде й блакитне…»; «Чорний колір – колір зради…»; «Такий похмурий вечір нині…»; Інвентива; Жнива; Сповідь; Дощ; Вилазить місяць; Бабине літо : [поезії] / Н. Лівицька-Холодна // Празька поетична школа : антол. – Харків, 2009. – С. 201-204.
[Поезії] / Н. Лівицька-Холодна // Дивоовид : антол. укр. поезії ХХ століття. – Тернопіль, 2007. – С. 225-229.
«Небо знов молоде й блакитне…»; «Чорний колір – колір зради…»; «Такий похмурий вечір нині…»; Інвентива; Жнива; Сповідь; Дощ; Вилазить місяць; Бабине літо : [поезії] / Н. Лівицька-Холодна // Празька поетична школа : антол. – Харків, 2004. – С. 201-204.
«Припасти знов до рук коханих…»; «О стрункі твої ноги, стрункі…»; «Цвіте тобою кожна ніч…»; «Знов зустріну тебе у трамваї…»; «О ні, не хочу ні Верлена…»; На розпуттях; Молитва; Осінь; На грані; Нові світанки; Чортополохи; Не треба слів; Жнива; Екстаза; Тим, що там, з нею; Ліричний спогад; Вечори; Остання молитва; Трунок півночі : [добірка віршів] / Н. Лівицька-Холодна // Слабошпицький М. 25 поетів української діаспори / М. Слабошпицький. – Київ, 2006. – С. 230-239. 
Mal du pays; Тривога; Замість академій і промов; Ностальгія; Перерва; Калинова сопілка; Дощ; Тим, що там, з нею; Розмова; «Плаче голос Шопена в мені…»; Перед сном : [поезії] / Н. Лівицька-Холодна // Листок із вирію : поезія укр. діаспори. – Київ, 2001. – Кн. 1. – С. 224-231.
«Будеш завжди цю ніч пам’ятати…»; «Знов зустріну тебе я в трамваї…»; Степова казка; «Проходить час, відходять в вічність друзі…»; Тим, що там, з нею; Народження поезії; Ще одна безсонна ніч : [вірші] / Н. Лівицька-Холодна // Українське слово : хрестоматія укр. літ. та літератур. критики ХХ століття. – Київ, 2001. – Кн. 2. – С. 669-672.
Перед сном; «Вже тричі завірюхи січня…»; «Десь побачу тебе на вулиці…»; «Синь очей твоїх десь цвіте…»; «Такий похмурий вечір нині…»; «О, Україно, о рідний краю…» : [поезії] / Н. Лівицька-Холодна // Я – жінка : біограф. нариси із серії «Жінки Черкащини». – Черкаси, 1999. – С. 62-65.
«Поезія – це молитва» : [добірка віршів] / Н. Лівицька-Холодна // Дніпро. – 1997. - №9/10. – С. 115-117.
[Із збірки «Вогонь і попіл»; Із збірки «Сім літер»; Із збірки «На грані»; Із збірки «Перекотиполе»; Із збірки «Остання дія»: поезії] / Н. Лівицька-Холодна // Українське слово : хрестоматія укр. літ. та літератур. критики ХХ ст. – Київ, 1995. – Кн. 4. – С. 277-284.
«Мені очей звести несила…»; «Сім літер, що палають в слові «Україна»…»; «Весняним громом прогрими…»; «Тихий похмурий вечір нині…» : [вірші] / Н. Лівицька-Холодна // Атом серця : укр. поезія першої половини ХХ століття. – Київ, 1992. – С. 294-295.
Видиво; Молитва подячна; О Україно!.. : [вірші] / Н. Лівицька-Холодна // Золотий гомін : укр. поезія світу. – Київ, 1991. – С. 166-168.

====================

Наталя Лівицька-Холодна (15.06.1902-28.04.2005) // Антологія української поезії від Тичини до Жадана. – Київ, 2017. – С. 417-418.
Голиш Г. Розкраяна душа Наталії Лівицької-Холодної / 
Г. Голиш // Нова Доба. – 2017. – 22 черв. – С. 23.
Лівицька-Холодна Наталія Андріївна // Енциклопедія Сучасної України.– Київ, 2016. – Т. 17 : – С. 355.
Остання з великого покоління : [Н. Лівицька-Холодна] // 
Слабошпицький М. Індіянського літа в Америці : біограф. профілі / М. Слабошпицький. – Київ, 2016. – С.37-45.
Легка О. «Виростала я на землі, що від Бога...» : життєтворча сильвета Наталі Лівицької-Холодної / О. Легка // Дивослово. – 2014. – №12. – С. 43-49.
Мельничук Б. Драматична шевченкіана / Б. Мельничук // Буковинський журн. – 2014. – №2. – С. 107-142.
Хомякова-Смаглицька В. Черкащанок славетні імена : [С. Терещенко, Д. Гуменна, Н. Лівицька-Холодна] / В. Хомя-кова-Смаглицька // Прес-Центр. – 2014. – 15 січ. (№3). – С. 10.
Базилевський В. Крик у порожнечу : [про Наталю Лівицьку-Холодну та її творчість] / В. Базилевський // Стріла : суб'єкт. антол. – Київ, 2013. – С. 496-500.
Поліщук В. Т. Література рідного краю (Літературна Черкащина): підруч. : біобібліогр. дод. / В. Т. Поліщук, М.П. Поліщук. – Черкаси : Вид. Чабаненко Ю. А., 2013. – 512 с.
Лівицька-Холодна Наталя Андріївна – С. 408.
Ушкалов Л. «Немов рослина в сонячнім вікні...» : [есей про жіночу дружбу О. Теліги і Н. Левицької-Холодної] / Л. Ушкалов // Україна молода. – 2013. – 5 листоп. – С. 13.
[15 червня народилася Наталія Лівицька-Холодна] // Літератур. Україна. – 2013. – 13 черв. (№24). – С. 16.
Смаглицька В. Наталя Лівицька-Холодна: «То була неповторна пора...» : [любов до рідного краю уродженки Золотоніського р-ну] / В. Смаглицька // Жін. газ. – 2013. – 12
черв. (№24). – С. 12.
Лівицька-Холодна Наталія Андріївна /15.06.1902-2005/ 
// Видатні люди Золотоніщини, які прославили рідний край : [біограф. довід.]. – Золотоноша, 2012. – С. 6.
Базилевський В. Крик у порожнечу : (Н. Лівицька-Холодна (1902-2005)) / В. Базилевський // Слово Просвіти. – 2012. – 9-15 серп. (№32). – С. 8-9.
Безуглий В. Наша Анна Ахматова : [літ. вечір з нагоди 110-річчя від дня народж. Н. Лівицької-Холодної відбувся в ЧОУНБШ] / В. Безуглий // Нова Доба. – 2012. – 19 черв. – С.12 : фото.
Повертаючись на Україну : Н. А. Лівицька-Холодна (1902-2002) // Сузір'я письменників Золотоніщини : біобібліогр. покажч. – Золотоноша, 2012. – Вип. 2.– С. 7-9.
З «емігрантських Сахар» : [про Н. Лівицьку-Холодну] // Шк. б-ка. – 2012. – №9/10. – С. 9-10.
Василенко М. Золотоніщина в літературному полі : [видатні діячі – уродженці Золотоніщини] / М. Василенко // Голос України. – 2012. – 1 верес. – С. 13.
Жежера В. «Я була довго дуже наївною в любовних справах» : [Н. Лівицька-Холодна прожила 102 роки й видала три книжки поезії] / В. Жежера // Країна. – 2012. – №24. – С. 54-57.
Котов А. Фатальне кохання Євгена Маланюка й Наталки Лівицької / А. Котов // Черкас. край. – 2012. – 29 серп. – С. 24.
Столбюк С. Публіцистична лірика Наталі Лівицької-Холодної періоду мистецького українського руху (1946-1948) / С. Столбюк // Дивослово. – 2012. – №6. – С. 39-41.
Веремійчик О. Сім літер, що палають у слові «Україна» : [110 років від дня народж. укр. поетеси Н. Лівицької-Холодної (1902-2005)] / О. Веремійчик // Укр. Слово. – 2012. – 13-19 черв. (№24). – С. 8 : фото.
Гаєр Н. Родина Лівицьких і Канівщина: док. свідчення / Н. Гаєр // Рідний край. – 2012. – №2. – С. 281-284.
110 років від дня народження Н. А. Лівицької-Холодної (15.06.1902-26.03.2005) // Календар пам'ятних дат Черкащини на 2012 рік . – Черкаси, 2011. – С. 97-102. – Бібліогр. в кінці ст.
Барагура М. «Я не хочу себе воскрешати...» : [розмова з Н. Лівицькою-Холодною] / М. Барагура // Літератур. Україна. – 2011. – 2 черв. (№22). – С. 12-13.
Котов А. Серце «залізного поета» : (фатальне кохання Є. Маланюка та Н. Лівицької) / А. Котов // День. – 2011. – 4-5 лют. – С. 8 : фото.
Слабошпицький М. «Я не хочу себе воскрешати...» : [про Н. Лівицьку-Холодну] / М. Слабошпицький // Літератур. Україна. – 2011. – 2 черв. (№22). – С. 7.
Наталя Лівицька-Холодна. 1902-2005 : [життя і твор-чість] // Поети Празької школи: Срібні сурми : антол. – Київ, 2009. – С. 253-258.
Книжова О. «Маленька дитинка моя з половецьким розрізом очей...» :  [про стосунки  Н. Лівицької-Холодної  та  Є. Маланюка] / О. Книжова // Прес-Центр. – 2007. – 12 верес. (№37). – С. 29.
Слабошпицький М. Остання з великого покоління : [Н. Лівицька-Холодна] / М. Ф. Слабошпицький // 25 поетів української діаспори / М. Ф. Слабошпицький. – Київ, 2006. – С. 221-229.
Андрусів С. «Сад любови» Наталі Лівицької-Холодної / С. Андрусів. // Українки в історії. – Київ, 2004. – С. 283-286.
Слабошпицький М. Живий профіль на тлі історії (Наталя Лівицька-Холодна) / М. Слабошпицький // Не загублена українська людина : (55 портетів з укр. діаспори)./ М. Слабош-
пицький. – Київ, 2004. – С. 103-110.
Наталія Лівицька-Холодна : [біогр. довідка] // Вітчизна. – 2003. - №3/4. – С. 95.
Сліпушко О. Наталя Лівицька-Холодна : [життя і твор-чість] / О. Сліпушко // Укр. слово : хрестоматія укр. літ. та літератур. критики ХХ століття. – Київ, 2001. – Кн. 2. – С. 668-669.
100 років з дня народження поетеси Н. Лівицької-Холодної // Календар пам'ятних дат Черкащини на 2002 рік. – Черкаси, 2001. – С. 24-26.
Мануйкін О. О. Життєвий і творчий шлях Наталі Лівицької-Холодної / О. О. Мануйкін // Рідні голоси з далеких далей: творчість письменників-емігрантів з Черкащини. – Черкаси, 2000. – С. 82-92.
Пахаренко В. «Сім вогненних літер».: [Н. Лівицька-Холодна] / В. Пахаренко // Рідні голоси з далеких далей: творчість письменників-емігрантів з Черкащини. – Черкаси, 2000. – С. 70-73.
Єременко О. Магія кольорів у ліриці Н. Лівицької-Холодної / О. Єременко // Слово і час. – 2000. - №4. – С. 68-72.
Доля розчахнута навпіл : [Н. Лівицька-Холодна] // На теренах чужини: Письменники Черкащини в діаспорі : (цикл біобібліогр. портр.).– Черкаси, 1999. – вип. ІІ . – С. 4-9.
Ільєва Г. «…Без весни і без України»: трагізм емігрант. долі Н. Лівицької-Холодної / Г. Ільєва // Літератур. Україна. – 1997. –28 серп. – С. 6.
Сліпушко О. «Серце вгору йде все вище стрімко, стрімко» : [до 95-річчя з дня народж. Наталії Лівицької-Холодної] / О. Сліпушко // Дніпро. – 1997. – №9/10. – 110-114.
Наталія Лівицька-Холодна // Золоте поле: біограф. нариси із серії «Жінки Черкащини». – Черкаси, 1999. – С. 58-62.
Бойчук Б. [Наталя Лівицька-Холодна. Про неї] / Б. Бойчук // Українське слово : хрестоматія укр. літ. та літератур. критики ХХ століття.– Київ, 1995. – Кн.4. – С. 284-286.
Куценко Л. «Казка, що так немузикально й боляче обірвалась..» : [з особистого життя Н. ЛівицькоХолодної і поета Є. Маланюка] / Л. Куценко // Дивослово. – 1994. – №5/6. – С. 6-9.
[Н. Лівицька-Холодна] // Історія української літератури ХХ століття. – Київ, 1993. – Кн. 1 (1910-1930-ті роки) – С. 430-433.
Шерех Ю. Без назви/ Sans titre/ Ohne Titel/ Untitled/ Sin titulo/ Senza titolo : [про поезію Н. Лівицької-Холодної] / Ю. Ше-
рех // Третя сторона / Ю. Шерех. – Київ, 1993. – С. 364-408.

	===================

Лівицька-Холодна Наталя Андріївна [Електронний ресурс] // Сайт «Вікіпедія». – Текст дані. – Режим доступу : https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%9B%D1%96%D0%B2%D0%B8%D1%86%D1%8C%D0%BA%D0%B0-%D0%A5%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B4%D0%BD%D0%B0_%D0%9D%D0%B0%D1%82%D0%B0%D0%BB%D1%8F_%D0%90%D0%BD%D0%B4%D1%80%D1%96%D1%97%D0%B2%D0%BD%D0%B0 (дата звернення: 25.07.2017). – Назва з екрана.

Лівицька-Холодна Наталя: біографія [Електронний ресурс] // Сайт «Клуб поезії». – Текст дані. – Режим доступу : http://www.poetryclub.com.ua/metrs.php?id=323&type=biogr  (дата звернення 25.07.2017) – Назва з екрана.

Черкаська Г. Наталія Лівицька-Холодна – українська поетеса-довгожителька / Г. Черкаська [Електронний ресурс] // Сайт «Ua Modna». – Текст. дані. – Режим доступу :  http://www.uamodna.com/articles/nataliya-livycjka-holodna-ukrayinsjka-poetesa-dovgozhyteljka/  (дата звернення 25.07.2017). – Назва з екрана.

Лівицька-Холодна Наталя Андріївна (15.06.1902 – 26.03.2005) [Електронний ресурс] // Сайт «Черкаська обласна універсальна наукова бібліотека ім. Т. Шевченка». – Текст дані. – Режим доступу : (http://library.ck.ua/index.php/2016-12-06-10-10-53/2009-06-02-13-47-47/70-2009-10-19-06-33-48/477-2012-07-24-09-54-41  дата звернення 25.07.2017). – Назва з екрана.

Науково-популярне видання

Поетеса камерного амплуа
Н. Лівицька-Холодна

Персональна пам’ятка

Автор-укладач:			Г. М. Бондаренко
Комп’ютерний набір:		Г. М. Бондаренко
Відповідальний за випуск:	О. А. Федоренко

Підписано до друку 29 липня 2017 р.

Видавець:

Комунальний заклад «Обласна бібліотека
для юнацтва імені Василя Симоненка»
Черкаської обласної ради
18000   м. Черкаси
вул. Надпільна, 285
E-mail:	oub_symonenko@ukr.net
                                   oub_metod@ukr.net
www.symonenkolib.ck.ua/

Для заміток

Для заміток